Teie
Ekstsellentsid!
Armsad pressikonverentsist osavõtjad!
Kõrgestipühitsetud ja armas vend, Tallinna
ja kogu Eesti metropoliit Stefanus!
Auväärsed ja armsad vaimulikud!
Issanda pärisrahvas!
Lahkudes sõbralikult Eestimaalt ja lõpetades
kavandatud ametliku visiidi siia ja autonoomsesse
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikusse, väljendame
kõigepealt oma rõõmu ja rahulolu
selle ajaloolise sündmuse kordamineku puhul.
Samuti väljendame oma südamlikku tänu
Nende Ekstsellentsidele Eesti Vabariigi presidendile
ja peaministrile ning kõikidele kesk- ja kohalikele
võimudele kutsumise eest siia maale, mida oikumeeniline
patriarh pole kunagi külastanud ja hea organiseerimistöö
eest, mistõttu kogu meie külaskäik
ladusalt toimus.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule anti autonoomia
1923. a. tolleaegse patriarhi ja sünodi seadluse
(tomosega) Tallinna ja kogu Eesti tollase metropoliidi
Aleksandri palvel. Eesti Kiriku autonoomset seisundit
oli 1920. a. tunnustanud ka Moskva patriarh Tiihhon.
Öigeusu Kirikus valitseva kindla traditsiooni
kohaselt ei või selliseid tomoseid tühistada.
Seetõttu pidaski Oikumeeniline Patriarhaat
välismaale pagenud metropoliit Aleksandrit kuni
tema surmani 1953. a. EAÕK metropoliidiks.
Pärast tema surma määrati EAÕK
metropoliidi asemikuks Tüatiira ja Suur-Britannia
metropoliit ja abipiiskopiks eestlane Jüri Välbe,
kes täitis seda ametit oma surmani 1961. Ent
hästituntud ajalooliste olude tõttu ei
saanud peale Nõukogude rezhiimi kehtestamist
EAÕK enam kodumaal tegutseda. Seetõttu
peatas meie eelkäija, malestusvääriline
patriarh Demetrius ajutiselt 1923. a. tomose jõusoleku
Eestis.
Hiljuti aga sai olukorra muutumise tõttu võimalikuks
EAÕK taastamine ja nõnda taasjõustati
1996.a. patriarhi ja sünodi aktiga 1923.a. Tomos.
Vastavalt Genfis saavutatud kokkuleppele võis
iga Eesti õigeusu kogudus ise vabalt valida,
kas alluda EAÕK või Moskva Patriarhaadi
jurisdiktsioonile. See tähendas enesestmõistetavalt
seda, et ühelt poolt on Eestis üks autonoomne
apostlik-õigeusu kirik, mis on sõjaeelse
kiriku tegevuse otsene jätkaja ja teiselt poolt
on siin ka kogudused, mis alluvad Moskva Patriarhaadile.
Siin ei ole teist kohalikku õigeusu kirikut
- selline asi on kiriku kaanonite poolt keelatud -
vaid Moskva Patriarhaadi vaimne kohalolek laieneb
teatud piirides teise kiriku jurisdiktsiooni alale.
Seegi on järeleandmine kaanonite täpsest
järgimisest analoogselt eksarhaatide ja stauropegiaalsete
kloostrite ning koguduste süsteemile.
Selle kokkuleppe kohaselt valisid siis kõik
Eestis asuvad kogudused, kellele alluda. EAÕK
valis hiljem oma sisereeglite kohaselt Tallinna ja
kogu Eesti metropoliidiks piiskop Stefanuse, kes seni
oli tegutsenud ülemkarjasena õigeusu kirikus
Prantsusmaal.
Ta on väljapaistev isiksus, kelle omadusteks
on suur vagadus, õigeusu meelelaad, oikumeeniline
kogemus ja vaim, hingekarjaslik ja organiseerimiskogemus,
halduslikud võimed, kohalike olude tundmine;
ta on kirjutanud palju raamatuid, millest mõned
on tõlgitud ka teistesse keeltesse; ta valdab
prantsuse, vene, inglise, hollandi, kreeka ja suahiili
keelt.
Kõik need Jumalalt saadud anded on ta pühendanud
EAÕK ülesehitamiseks.
Mis puutub Moskva Patriarhaadile alluvate koguduste
registreerimist ja enne sõda EAÕK-le
kulunud vara tagastamisse, siis need asjad toimuvad
vastavalt Eesti Vabariigi seadustele ja Oikumeeniline
Patriarhaat ei sekku neisse milgi kombel.
Oikumeeniline Patriarhaat taasjõustas 1923.
a. tomose autonoomia andmise kohta EAÕK-le
seepäsast, et see oli tema kohus pühade
kaanonite järgi, mis annavad meie patriarhaadi
kompetentsi hoolitseda rasketes olukordades olevate
õigeusu kohalike kirikute normaalse tegutsemise
taastumise eest. Samal moel hoolitses patriarhaat
ka Albaania Õigeusu Kiriku taastamise eest.
Tehes neid samme ei ole Oikumeeniline Patriarhaat
vaadanud omakasu peale, vaid ainult nende kohalike
kirikute kasu peale. Vastupidi, patriarhaat on pidanud
seda tehes nägema palju vaeva ja teinud suuri
kulutusi.
Meie kolaskäigu peamiseks eesmärgiks oli
kinnitada EAÕK-t sõna läbi ja selle
tunde läbi, mida loob kokkukuuluvuse tajumine
kõigi õigeusu kirikutega. Meie kaudu
tunnevad kõik Eesti apostlik-Õigeusulised,
et nad on üheainsa, püha, kogumaapealse
ja apostliku koguduse liikmed, mis koosneb kõigist
kohalikest autokefaalsetest ja autonoomsetest kirikutest.
Me loodame ka, et ühe kohaliku õigeusu
kiriku vastuseis kaob, kui nad kainemalt järele
mõtlevad. Ilmselt on sellega seoses vajalik
järgnev asja käsitlus.
Vanem, apostlite aegadel välja kujunenud kristliku
kiriku korraldus oli selline, et igas linnas oli oma
piiskop, kes tegutses naaberpiiskoppidest sõltumatult.
Hiljem kujunes vajadus esipiiskopi järele teatud
piirkonna piiskoppide seas, kuid kõigi võrdsus
säilis. Lõpuks kujunesid ka suuremad üksused,
viis vana patriarhaati, need olid Rooma, Uue Rooma
-Konstantinoopoli, Aleksandria, Antiookia ja Jeruusalemma
patriarhaadid. Vastavalt 2. ja 4. üleilmsel kirikukogul
vastu võetud kaanonitele tunnistati Konstantinoopoli
peapiiskop võrdseks Vana Rooma paavstiga, kel
oli au esikoht. Samas anti Konstantinoopoli patriarhi
hoole alla ka kõik need maad ja paigad, mis
ei jäänud teiste patriarhaatide piiresse.
Peale 11. sajandil toimunud kirikulõhet jäi
ainus au esikoht Õigeusu Kirikus Konstantinoopoli
patriarhile. Esimesena võrdsete seas teenib
ja väljendab ta Kiriku ühtsust, koordineerib
teiste õigeusu kirikute tegevust, täidab
tühje kohti ning hoolitseb õigeusu õpetuse
ja kirikukorra säilimise eest. Kõik seda
teeb ta teenides, mitte midagi peale surudes.
Kuni kirikulõheni otsustasid autokefaalia või
autonoomia andmise üle üleilmsed kirikukogud.
Kuna peale löhet polnud enam võimalik
üleilmseid kirikukogusid kokku kutsuda, hakkas
autokefaaliat või autonoomiat andma Oikumeeniline
Patriarhaat, millele järgnes kõigi õigeusu
kirikute tunnustus. On loomulik, et iga hiljem autokefaalia
või autonoomia saanud kirik tunnistab Oikumeenilise
Patriarhaadi esimest kohta ja teenimist, sest paljude
eri keskuste tekkimine hävitaks ühtsuse.
Järelikult astus ka EAÕK kohe, kui sai
autonoomse kiriku staatuse, oma kohale öigeusu
vennaskirikute hulgas, kelle seast esimene au on üleilmsete
kirikukogude poolt antud Oikumeenilisele Patriarhaadile.
See kehtib kõigi hilisemal ajal tunnustatud
uute kirikute kohta sõltumata sellest, millisest
kirikust nad ajalooliselt on välja kasvanud.
Nõnda tunnistavad Moskva, Serbia, Rumeenia,
Bulgaaria ja Gruusia patriarhaadid, Kreeka, Poola,
Albaania, Tshehhi ja Slovaki autokefaalsed kirikud
ning Soome autonoomne kirik Oikumeenilise Patriarhaadi
au ja teenimise esikohta. Seepärast pole midagi
uut ka selles, et 1923. a. autonoomseks saanud EAÕK
järgib seda teiste õigeusu kirikute poolt
järgitavat korda.
Niipalju kirikusradustesse puutuvatest küsimustest.
Meie muljed Eesti-visiidist olid kõige paremad.
Autonoomne EAÕK sammub kiirelt täieliku
ülesehitamise poole. Kirikuid remonditakse, vaimulikke
haritakse, on loodud noorteliit, korraldatakse noortelaagreid
ja kõiki probleeme lahendatakse kristlikus
ning rahumeelses vaimus. Kõigi teiste Eesti
kristlike kirikutega ollakse kõige paremates
suhetes.
Me loodame, et põhilistele küsimustele
saite juba vastuse. Ent kui on veel küsimusi,
siis olge lahked.
![](../../../images/gif/decorations/couleur/flechehaut01.gif)
Tagasi
sisukorda